api.OpenSubtitles.org is deprecated, please implement REST API from OpenSubtitles.com
Da, ştiu. Dar când îmi spui să fac ceva eu mă ţin de cuvânt.
Îi trimit chiar acum e-mail-ul.
Nu ştiu cât de repede se întoarce...
pentru că nu-şi verifică tot timpul mesajele.
După clubul de poezie nu merg acasă.
E ziua mea. Vreau să merg într-un club.
Nu, Simon, nu o mint.
Doar că nu-i voi spune.
Merg să parchez camionul.
- Ne vedem mai târziu, da? - Bine.
Bună, Dorothea. Ce faci?
Eu sunt bine. Mulţumesc de grijă.
Atunci sun să iau mai multe bilete.
Da, sigur, sun chiar acum.
- Ce faci? - Simon.
Bună, Simon.
A spus: "Să mă suni."
Tocmai a ajuns acasă.
Sunt sigură că te aude, e chiar lângă mine.
- Salut, Luke. - Care-i treaba, Clary?
Nu, mă îmbrac repede.
Vrei nişte cafea?
Dacă continui să mă ţii la telefon o să întârzii.
Ne vedem acolo, pa.
- Ai luat cumva...? - Cum te simţi?
Bine. De ce?
Ai grijă să vii direct acasă diseară.
Haide, mamă. E doar clubul de poezie.
Ştiu.
Pa.
Trebuie să vorbeşti cu ea, Jocelyn.
Nu e pregătită. Nu încă.
Ea este. Tu nu eşti.
Apropo, mulţumesc pentru asta. Poezia înseamnă foarte mult pentru el.
Pentru asta sunt prietenii.
Haide...
puterea mea falsă, imaginară, nenorocitul meu spate!
Acoperă-mi ieşirile cu un zel fals.
Suferinţa... Tortura.
Nu mai pot asculta aşa ceva. Mai vrei o cafea?
Da.
Acoperit cu mici petale de şofran şoptesc moarte...
- Cappuccino şi espresso. - Ploaia îneacă pământul.
- Bună. - Bună.
Brize reci vin în rafale pătrunzând morbidul zid al bolii.
Povara mea este că sunt îngâmfat.
- Poftim. - Mulţumesc.
Blonda de acolo flirta cu tine.
Invit-o în oraş.
- Nu, n-ar fi corect. - De ce?
Pentru că mă păstrez pentru altcineva.
Cine?
Vă mulţumesc foarte mult.
Mi se pare că e tot mai rău. Ca prieten ar trebui să-i spui.
Poate că poezia lui e minunată. Doar că nu ne dăm noi seama încă.
Hai să intrăm aici. Vreau să întreb ce însemna simbolul ăla.
Clary, nu ne vor lăsa să intrăm.
Cât de optimist eşti...
- Nu e pentru tine. - Lasă-te dus de val, măcar odată.
Bună. Ce înseamnă simbolul ăla?
- Care simbol? - Da, care simbol?
E acolo. Nu-l vezi?
Nu.
Asta-i bună.
Da, ne potrivim de minune.
Lasă-te dus...
- Clary, vrei ceva de băut? - Da.
Clary, ce e?
N-ai văzut aia?
Ştiu ce am văzut! L-au omorât pe tipul care ne-a lăsat în club.
- Ai băut ceva? - Doamne, nu, Simon!
Am auzit că câteodată pun chestii halucinogene...
în ventilaţie, pentru a-i face pe oameni a se simtă bine.
Atunci tu de ce n-ai nimic? Ai respirat alt aer?
Nu ştiu. Hai să mergem acasă.
- Eşti bine? - Da.
Ai dormit toată ziua.
- Şi ai venit târziu acasă aseară. - Da, sunt acasă, bine?
Nu pleca.
Am vândut încă o pictură. Vreau să sărbătorim împreună.
Cui, aceluiaşi client? Cine-i tipul?
Probabil îţi cumpără tablourile că-i place de tine.
Sigur o să-l acaparezi cum ai făcut şi cu Luke.
Chiar vrei să începem discuţia aia?
Ce vrei să spui?
- Simon. - Mi-e ca un frate.
Mă-ndoiesc că şi el simte la fel.
Bine, plec.
- Nu, stai. - Devine ridicol.
- Unde mergi? - Merg la Java Jones.
- Iisuse! - Nu, doar eu.
- Haide, Simon. - Clary...
vreau să vorbim ceva, bine?
- Putem vorbi mai târziu. - La revedere.
Uite.
Am desenat sute de chestii din-astea şi habar nu am ce reprezintă.
Nu ştiu... Simt ca o iau razna.
Poate că eşti ca cel din "Close Encounters." (SF de colecţie, regia: Spielberg, 1977)
Toţi credeau că e nebun dar până la urmă s-a dovedit că...
OZN-urile există...
Doamne, nu e adevărat.
- Ce? - Nu-i adevărat.
Bine, începi să mă sperii.
Clary, eşti...?
La ce te uiţi?
Stai aici.
Unde-i Cupa, Jocie?
- Cum m-ai găsit? - Îi poţi mulţumi fiicei pentru asta.
De ce te pot vedea doar eu?
Şi eu vreau să te întreb acelaşi lucru.
Nici nu ştiu de ce vorbesc cu tine. Eşti un criminal.
- Criminal cu sânge rece. - Opusul unui criminal iubitor şi paşnic?
- Ştiu ce am văzut. - Crezi că ştii.
De ce desenez asta?
Deci am avut dreptate. Nu faci parte din rasa umană.
Scuze. Cum adică?
Adică nu faci parte din lumea oamenilor.
Dacă nu sunt om atunci ce sunt?
Caută Cupa.
- De când a început? - Nu, nu.
De ce desenez asta?
Răspunde-mi!
Simon...
Poate c-ar fi bine să răspunzi. Poate fi prietenul tău.
- Nu e prietenul meu. - El ştie?
Te rog, e enervant.
- Mamă, vin acasă... - Nu, nu poţi!
Mă înţelegi? Nu veni acasă.
Sună-l pe Luke. Spune-i că Valentine trăieşte şi că m-a găsit.
Te iubesc.
Spune-i lui Valentine că nu va pune niciodată mâna pe Cupa.
Nu bea!
Haide!
Îmi pare rău. Eşti bine?
Mamă?
Haide.
Destul...
Ce naiba a fost aia?
Nu m-ai crede dacă ţi-aş spune.
Încearcă-mă.
A fost un demon.
Ai dreptate. Nu te cred.
Iar chestia aia de am omorât-o la club...
a fost tot un demon.
Demonii pot pune stăpânire pe orice fiinţă. Nu poţi avea încredere în nimeni.
Nici măcar în cunoscuţi.
De ce aş avea încredere în tine?
Tocmai ţi-am salvat viaţa.
Dorothea, deschide! Te rog.
Poţi...?
Ştii ce a păţit mama mea?
Ştii?
- Poţi să-l vezi? - Normal, e o vrăjitoare.
Ai retrogradat de la o casă din turtă dulce la o garsonieră?
- Ştii unde e mama? - Îmi pare rău, habar nu am.
A pomenit un nume... Valentine.
- Mai bine plecaţi. - Nu, te rog.
Nu până nu-mi spui ceva... orice.
Să vedem că au de spus cărţile.
Îmi pare rău, dar ştii că nu cred în toate...
Stai jos.
Apropie-ţi mâna de cărţi.
Mama a pictat astea.
Da, mi le-a dăruit.
Să vedem ce carte iese.
Asul de Cupă.
- E Cupa Mortală. - Şi?
Ignoră-l.
Este un Instrument Mortal. Unul din cele trei obiecte sfinte ale poporului meu.
- Ce caută aici? - Nu înţeleg...
ce au astea de-a face cu mama mea.
Mama ta a fost un Vânător al Umbrelor. La fel ca el.
Nu, mama picta.
Nu ţi-a spus niciodată nimic, nu?
Tot ce ştiu e că n-o găsesc şi n-am idee unde să o caut.
Stai să te citesc.
Îţi blochează ceva gândurile.
Bănuiesc că mama ta a angajat pe cineva foarte bun să te protejeze.
- De ce? - De propriile amintiri.
De ce? Nu mă pot gândi la nimic ce şi-ar dori ca eu să uit.
Stai...
Mi-a părut bine de cunoştinţă.
Ce naiba?
- M-ai speriat. - Ce s-a întâmplat aici?
- Mama a dispărut. - Ce?
Cineva a răpit-o şi a distrus casa.
E un tip care mă ajută să o găsesc.
Dar nu poţi să-l vezi. Iar el...
Clary.
Minunat, acum nu-l mai văd nici eu.
Jace Wayland. Vânător de demoni.
Simon Lewis. Paznicul cheii. Tu eşti Paznicul intrării?
Habar nu am despre ce vorbeşti.
- Acum poţi să-l vezi? - Ce?
Normal că pot să-l văd. Ce tot spui acolo?
Stai puţin. Totul e foarte confuz.
El cine e?
E tatăl meu. A murit când aveam doi ani.
Clary, stai puţin.
Mama ta a dispărut...
iar tu stai cu oxigenatul ăsta ciudat?
Unde l-ai întâlnit?
- Nu eu... el m-a găsit. - Cum? El te-a găsit.
Uite asta.
Doar ca să ştii, sunt blond natural.
Clary, Clary, Clary, Simon? Te-a sunat?
De ce nu ai răspuns?
Dacă ştiam că e era ceva serios aş fi răspuns.
Cum puteai să ştii dacă nu ai răspuns?
Ce-i aia?
Nimic de bine.
Ai idee unde a găsit asta?
Trebuie să-l găsesc pe Luke.
E aşa aiurea, camionul lui e aici.
Pe aici.
Nu, tu aşteaptă aici.
Cine te-a numit pe tine şef?
E în regulă, anunţă-ne dacă vine cineva.
Îl ştiu pe Luke de atâţia ani dar n-am coborât niciodată aici.
Ce?
- Haide, amice! - Nu ştiu.
Tot ce ai de făcut este să-mi spui adevărul.
Asta îţi spun, nu ştiu unde e Cupa.
Ştiu că tu şi Jocie sunteţi apropiaţi. Nu sunt prost, nu?
Nu răspunde.
Ascultă-mă, amice, spune-mi unde e Cupa Mortală.
Aşa Jocie va fi bine. Lukey, spune-mi adevărul.
- Nu ştiu. - Nu vrei să mă enervezi!
Te mai întreb odată, amice.
- Unde e Cupa? - Nu ştiu.
Cu toţii vrem acelaşi lucru, băieţaş, nu-i aşa?
Diferenţa e că eu cred că ştii unde e.
Haide, vorbeşte!
- Trebuie să plecăm. - Nu, te rog. Trebuie să-l ajutăm.
Nu înţelegi. Ei lucrează pentru Valentine.
E ca şi mort. Nu-l pot ajuta.
E ca şi familie pentru mine.
Ştii ce e uimitor, că semeni foarte mult cu oamenii.
Nu-i minunat?
Te rog.
O să te enervezi şi o să te transformi.
Vreau să văd cum te transformi.
Arată-mi că poţi.
Ia te uită.
Căţeluşul vrea să iasă.
Vrei să-mi freci piciorul?
Te freci de picioare? Eşti din-ăla?
Vrei să-mi mirosi dosul?
Vreau să văd cum te transformi!
Trebuie doar să-mi spui unde a ascuns Jocelyn Cupa.
Apoi o poţi avea înapoi. Teafără şi nevătămată.
Nu o vreau. Puţin îmi pasă.
Am petrecut ani...
lângă femeia aia şi lângă fata aia obositoare pentru Cupa Mortală.
Pangborn, ascultă-mă.
Eu vreau să fiu cel ce-i da cupa lui Valentine.
Da, sigur.
Faci o mare greşeală.
Nu te cred. Tu îl crezi?
- Clary, fugi! - Clary, ascultă...!
Mă scuzaţi... Vreau să raportez o efracţie.
Şi o persoană care a dispărut.
S-a spart casa prietenei mele iar...
mama ei a dispărut.
Fugi!
- Ai omorât doi poliţai. - Nu erau poliţai! Să mergem.
Clary, nu poţi să stai aici, o să te găsească.
Cum a putut Luke să spună că nu-i pasă?
Îl cunosc de când mă ştiu.
Obişnuia să-mi citească seara de seară. Venea după mine la şcoală.
Poate că amintirile alea nu sunt reale.
Îţi aminteşti ce ţi-am spus?
Nu poţi avea încredere în nimeni.
Trebuie să-mi găsesc mama şi să merg acasă.
Trebuie să fie ceva ce nu am observat!
Ascultă-mă, o scoatem la capăt, dar nu aici şi nu acum.
Trebuie să te ducem într-un loc sigur.
Sunt un Vânător al Umbrelor, Clary, şi te voi proteja cu preţul vieţii.
Aici eraţi. Credeam că sunteţi chiar în spatele meu.
Credeam că v-am pierdut.
Bine, te urmez.
Eşti sigură? Tocmai a omorât doi poliţai!
Nu erau poliţai.
Pentru mine arătau că unii.
Nu erau poliţai.
Şi de unde aveau maşina?
Nu erau poliţai.
Vom fi în siguranţă aici.
Ce-i groapa asta de gunoi?
Nu e chiar aşa.
Doar că nu poţi vedea.
Ce se întâmplă? Ce caută ei aici?
E o muşcătură de demon.
Clary. Jace, fă ceva.
Ăsta e momentul în care îmi rupi cămaşa...
să-mi bandajezi rănile?
Dacă vroiai să mă dezbrac, nu trebuia decât să ceri.
Se trezeşte.
Eu leşin iar voi îmi faceţi tatuaje? Credeam că asta se întâmplă doar în Vegas.
Nu e tatuaj, e un rune - caracter. (alfabet germanic cu semnificaţii magice)
Există pentru orice. Te pot face invizibilă, puternică, pot vindeca.
De asemenea te pot face vizibil. Din cauza asta îl pot vedea pe el.
- Chiar dacă ţi-e foame... - Nu.
Faptul că semnul a avut efect asupra ta explica de ce ne poţi vedea.
- Nu înţeleg. - Oamenii nu supravieţuiesc procesului.
Semnele sunt prea puternice pentru ei, aşa că...
acum ştim cu siguranţă că ai sânge de Vânător al Umbrelor.
Stai, adică nu era sigur înainte?
Este din moment ce n-a murit.
Vezi dacă îţi vin astea. Nu primim prea des oaspeţi.
Mai ales fete.
N-ar trebui să sunăm la poliţie? Adică la cei adevăraţi?
Minunată idee.
Nu ştiu de ce nu ne-am gândit la asta ultima mie de ani.
Hodge e pregătit s-o vadă.
Vrea să o vadă între patru ochi în bibliotecă.
Cine-i Hodge?
El conduce Institutul.
Bine, să mergem.
Sute de Vânători ai Umbrelor obişnuiau să caute refugiu aici.
Dar, după cum vezi, acum suntem doar noi.
Fără Cupa Morţii suntem o rasă pe cale de dispariţie.
Fie eşti urmaşul unui Vânător al Umbrelor...
fie bei din Cupa Morţii.
Vii?
Eşti cam departe de Brooklyn, nu?
Nu te apropia de Jace.
Hodge poate să pară puţin excentric.
Dar este unul din cei mai buni Vânători ai Umbrelor care au trăit vreodată.
Dă-mi aia.
Nu crezi că e cam riscant...
să inviţi un străin în inima Institutului?
Nu, cred că putem avea încredere în ea.
- Iar prietenul ei uman? - Cu el am acţionat impulsiv.
Când acţionezi impulsiv, ceva nu iese bine.
Ai grijă. Semnul pentru o inimă zdrobită este cel mai dureros.
O să plece într-o zi. Îţi promit.
Jace.
A fost una din cele mai bune, mama ta.
- Dar nu înţeleg de ce... - Ieri, erai...
doar o fată normală.
Azi, simţi că lumea s-a întors cu susu-n jos.
E doar un lucru pe care trebuie să-l ştii.
Poveştile spuse când erai o mică fetiţă...
despre monştrii şi coşmaruri...
legendele povestite în jurul focului...
sunt în totalitate adevărate.
- Demon? - Da.
Demon?
Nu, vârcolacii nu sunt demoni.
Avem un armistiţiu cu cei din subteran.
Subteran? Adică cei de la demisol?
Sunt reprezentaţi cam de toate rasele...
vampiri, vârcolaci, strigoi.
Strigoi, tare.
Cum omori un zombie?
- Nu-l omorî. - Normal, sunt morţi deja.
Nu există.
Deci asta-i faimoasa Cupa despre care vorbeşte toată lumea.
O replică. Dar, da.
Ştii, Jace e foarte rece cu mine.
Şi tu ai fi, dacă ţi-ai vedea tatăl ucis când erai copil.
Dacă nu era el, am fi morţi.
Ne-a salvat vieţile de mai multe ori decât aş vrea să recunosc.
Da...
Legenda spune...
Cruciaţii au invocat ajutorul unui înger.
Îngerul Raziel.
Raziel şi-a vărsat sângele într-o Cupă...
iar cei ce au băut din ea au devenit jumătate îngeri, jumătate oameni.
Vânători ai Umbrelor.
La fel copiii lor şi copiii copiilor lor.
Fiinţe cu puteri nemăsurate.
Destul de puternice cât să restabilească balanţa...
şi să protejeze lumea în război împotriva răului...
un război care nu poate fi câştigat...
dar care trebuie combătut.
Demonii nu mor uşor.
Timp în care noi am rămas prea muritori.
De ce nu au folosit Cupa să creeze şi mai mulţi Vânători ai Umbrelor?
Exact aşa a zis şi Valentine.
Clanului, deţinătorii Cupei, îi este teamă să-i folosească puterile.
Ştiau că foarte puţin care gustau din ea supravieţuiau.
Valentine Morgenstern s-a înconjurat de prieteni...
Vânători ai Umbrelor tineri şi idealişti...
ca să-l ajute să fure Cupa de la Clan.
Dar el nu avea de gând să protejeze umanitatea.
Credea că Vânării Umbrelor trebuie să evolueze...
în ceva cu puteri şi mai mari.
A început să experimenteze pe Cupa Morţii.
A învăţat cum să invoce demoni.
Chiar s-a injectat cu sânge de demon ca să-i poată controla.
Îşi dorea supremaţia.
Pentru a preveni asta, mama ta i-a furat Cupa...
şi s-a făcut dispărută.
Dar dacă ea e singura care ştia unde se afla Cupa, atunci...
Poate nu-i singura. Poate i-a mai spus cuiva.
Cineva care nu realizează că ştie.
Fraţii Tăcuţi sunt gata pentru ea.
De ce nu a venit şi Hodge cu noi?
Nu a părăsit Institutul de ani de zile. Unii spun că e vorba de o vrajă.
E agorafob. (frica de spaţii deschise)
El e?
Nu, el e Harold, paznicul locului.
Ăla e el.
Eşti sigură că vrei să faci asta?
Te vom ajuta să-ţi aminteşti.
Vezi că trezeşti morţii.
Nu-mi vine să cred că locul ăsta e chiar lângă oraş.
Bine ai venit în Oraşul Oaselor.
De aici şi-au obţinut puterile Fraţii Tăcuţi...
din oasele şi cenuşa Vânătorilor Umbrelor.
Cu toţii sunt îngropaţi aici?
Da. Iar într-o zi aici voi fi eu.
Până aici merg eu.
Vei fi bine.
Aţi mai făcut aşa ceva până acum?
Nu.
Trebuie să asculţi cu mintea.
Mama?
Du-te.
Clary, el e Luke.
Cel mai bun prieten. Poţi avea încredere în el.
Bună, Clary.
Nu spune.
Nu atinge vechitura aia.
E doar o cupă veche, Clary.
Clary...
Clary, eşti bine?
Blocajul e mai puternic dăcât am anticipat.
Nu poate fi îndepărtat decât de persoană care l-a făcut.
Habar nu am cine a făcut asta.
Ai scris.
Mintea ta îşi aminteşte imaginea în negativ.
Trebuie doar să priveşti din altă perspectivă.
B-A-N-E.
- Bane. - Cine?
Magnus Bane. E un strigoi. Trebuia să-mi fi dat seama.
Atunci să mergem să vorbim cu el.
Nu-i chiar aşa.
Ai nevoie de ajutorul Isabellei.
- Zici că-i un tricou. - E o rochie.
Nu pot face asta.
De fapt cu papucii potriviţi...
Vreau să spun că rochia asta e foarte mulată.
N-ai altceva?
Dacă ieşi şi arăţi ca partea ta umană...
nici măcar nu ne apropiem de Magnus Bane.
E Marele Strigoi al Brooklyn-ului.
Nu te mai plânge. Haide aici.
Ţine asta.
Tipul ăla Alec, nu mă prea place.
Tipul ăla Alec e fratele meu.
Jace ştie ce simte Alec pentru el?
E chiar atât de evident?
Nu e mare lucru.
Nici pentru mine. Dar e pentru Clan.
Nu eu fac regulile.
Vezi? Eşti drăguţă.
Cum mă ajută faptul că arăt ca o curvă să o găsesc pe mama?
Uşurel, alea sunt hainele mele.
Nu arată minunat, Alec?
Arată că cineva al cărui număr de telefon ar trebui scris pe pereţii toaletelor.
Eu cred că arăţi minunat.
Stai, am mai fost aici.
- Stai. - Ce?
- E mai bine? - Da.
Ia te uită.
Nu-mi amintesc să fi invitat vreun copil al Nephilim-ului.
Magnus Bane, trebuie să vorbim.
Ştii că nu-mi place de voi dar pe tine te las să stai.
Doar din cauza bunăciunii.
- Mulţumesc. - Mersi.
Ce?
La el m-am referit.
Cel cu ochi albaştri.
Şi pentru Clary.
De unde o cunoşti?
Haide cu mine.
- Unde e mama ta? - A dispărut.
Atunci se explica.
În fiecare an te-a adus aici.
N-a ratat niciodată o programare.
Nicio vrajă nu mi-a ieşit aşa cum a ieşit cea făcută pe tine.
Imediat cum ai început să desenezi caracterul angelic...
a devenit clar că îţi reveneau amintirile.
Eu am impus asta minţii tale, ca mama ta să ştie când să te aducă aici.
Tot ce vedeai din lumea umbrelor, uitai...
chiar în timp ce vedeai.
Dar cum creşteai, aveai nevoie de tratamentul meu tot mai des.
Ştia că trebuia să-ţi spună cândva. Dar până erai pregătită...
a vrut să-ţi blocheze mintea. Aşa a vrut ea.
Cât timp crezi că va dura?
Relaxează-te, Simon.
Nu bea aia!
Simon?
Va dispărea cu timpul.
Deja dispare altfel nu erai aici.
Trebuie să-mi amintesc.
Mama nu are timp. Te rog, trebuie să poţi face ceva.
Tu îi cumpărai tablourile mamei.
De ce le-ai cumpărat pe toate?
Ştiam că are nevoie de bani.
Ai chiar şi un portret cu tatăl meu.
Nu e tatăl tău. E doar un soldat care a murit în Iraq.
Jocelyn nici măcar nu l-a văzut vreodată.
I s-a cerut să-i picteze portretul dar a fost prea dureros pentru văduvă.
- Dar totuşi a păstrat pozele... - Ca să-mi spună că a fost tatăl meu.
Tot ce a făcut, a făcut pentru tine.
Toată viaţa ei, fugitul, ascunsul, minciunile...
au fost să te ţină pe tine în siguranţă.
A fost ceva adevărat din tot ce mi-a spus?
În amintirile tale există o hartă care duce la o comoară, Clary.
Găseşte Cupa şi-ţi vei găsi şi mama.
L-au răpit pe Simon.
- Cine? - Vampirii.
Ţine mine, mama ta fugea de Vânătorii Umbrelor.
Hai să-l găsim pe Simon.
Nu putem să dăm buzna în bârlogul vampirilor. Nu băgăm la cap niciodată...
- Nu începe din nou. - Jace, ştii regulile.
Ce căutăm aici? Credeam că îl căutăm pe Simon.
Ştim unde e, trebuie doar să luăm câte ceva.
Aveţi vreo înţelegere cu biserica?
Demonii există în toată lumea în diferite înfăţişări.
Vânătorii Umbrelor nu ţin partea vreunei religii.
Iar ca răsplată toate religiile ne asista în bătăliile noastre.
Puteam, la fel de bine merge la o sinagogă evreiască...
sau la un templu Shinto. (religia indigenă a japoniei)
Aici e.
Sub fiecare altar din fiecare biserica...
găseşti aşa ceva.
Şi tu în ce crezi?
Cred în mine.
Ştiu că treaba mea e să ucid demoni. Nu trebuie să cred în nimic altceva.
- Cum rămâne cu îngerul Raziel? - E o poveste frumoasă.
- Dar Hodge spune... - Hodge trebuie să iasă mai des.
- Credeam... - Ascultă.
Vânez demoni de mai bine de o treime din viaţa mea.
Şi în tot timpul ăsta n-am văzut niciodată un înger.
Aici.
Ia-l tu pe asta.
- Eu nu... - Să-ţi arăt.
E un pistol pentru vampiri. Trebuie să-i străpungă inima.
Trebuie să-l îndrepţi spre piept.
Foc.
Reîncarci.
Apoi eşti gata din nou.
"Hotelul Morţii?"
Nu poţi spune că nu au simţul umorului.
Haide.
- Care-i treaba cu ea? - E neînfricată.
- Suntem Vânătorii Umbrelor, aşa suntem. - N-a fost crescută ca noi.
- E diferită. - Din cauza ei o să murim cu toţii.
E geaca lui Simon.
E aici sus.
Simon!
- Doamne! - Clary, stai.
- Clary! - Nu, îl ating!
Dă-mi mâna.
Haide.
La naiba cu cizmele astea!
- Aici... - Poftim.
Haideţi, uşor.
Încet.
Cu grijă.
- Trăieşte! - Cu grijă.
Haide, ieşi. Nu mă vor pe mine, ci pe tine. Vor Cupa!
Haide, să mergem!
Să mergem!
Înăuntru.
Jace!
În spatele tău!
Haide!
Sunt prea mulţi.
Ai puţină încredere. (/credinţa - de' asta Alec se uită urât)
Fugi!
Jace, îmi trebuie un cuţit.
- Soarele! - Să mergem!
Ajută-l pe Simon!
Clary!
Ţine-te!
Mulţumesc...
pentru că l-ai salvat pe Simon.
- Eşti bine? - Da, sunt bine.
Clary.
Pot să vorbesc cu tine?
Da, mergeam să văd ce face Simon.
Vreau să pleci de aici.
- Ce? - Era să murim din cauza ta.
Îmi pare rău, n-am avut de ales. Trebuia să-l salvăm pe Simon. Iar Jace...
Jace crede că trebuie să salveze lumea.
Dar tu nu trebuie să-l încurajezi s-o facă.
- Dar asta faceţi voi. - Da!
Noi, ce facem noi.
Suntem o echipă. Tu ne ţii în urmă.
- Din rasa umană. - Nu-i adevărat!
Dac-ai fi măcar pe jumătate atât de neînfricat pe cât se pare, ai recunoaşte...
Ce?
Ai recunoaşte că eşti îndrăgostit de Jace.
Şi de fapt despre asta e vorba!
Dacă mai spui vreodată aşa ceva...
Te omor.
- Cât am dormit? - Toată ziua.
Ţi-am găsit ochelarii.
Una din lentile s-a spart.
Ciudat.
Se pare că nu mai am nevoie de ei.
Ce desenezi?
Nimic.
- Eşti bine? - Da, a fost o nebunie.
Îmi pare rău că nu te-am crezut. Acum înţeleg.
Cred că am leşinat.
Apoi ai apărut tu.
Ascultă, ştiu că...
eu am avut mereu mai mult nevoie de tine decât ai avut tu de mine.
- Nu-i adevărat. - Ba da, dar nu mi-a păsat.
Vă am doar pe voi, mama, Luke şi pe tine.
Nici nu mă pot gândi cât de important eşti pentru mine.
Bine.
Ce ţi-a făcut pianul ăla?
Cânţi de parcă ţi-ai pierdut dragostea.
Din păcate, singura mea dragoste rămân eu.
Măcar nu-ţi faci griji legate de refuzuri.
Nu neapărat.
Mă amuz câteodată singur ca să fie interesant.
Cânţi cu multă pasiune.
Asta-i problema. Pun prea multe emoţii.
Ar trebui să cânt o simplă reprezentare a notelor...
nu interpretare.
Se presupune că muzica e încărcată cu emoţii.
Demonii reacţionează când anumite note se suprapun.
Îi înnebuneşte.
Vezi, Bach a descoperit asta şi în realizat un sistem...
folosind progresiile matematice în combinaţii asemănătoare.
Ne ajută să demascăm demonii.
Deci Bach a fost un Vânător al Umbrelor?
Da.
Adică Bach este pentru demoni...
cum e usturoiul pentru vampiri.
Ceva de genul.
Adică, poţi rămâne fără usturoi. Nu prea poţi rămâne fără muzică.
Acolo îţi ţii toate jucăriile?
E mult mai mult. Haide.
E un portal. Ca Triunghiul Bermudelor, e un fenomen natural.
Institutul a fost construit în jurul lui.
Unii spun că Institutul a fost prima clădire din New York.
Dimensiunile nu sunt toate în linie dreaptă.
Sunt curbe, arcuiri şi noduri.
E puţin cam complicat de explicat, dar...
portalul te poate duce oriunde în dimensiunea asta.
Odată ce ai trecut de suprafaţă...
eşti teleportat în cele mai adânci gânduri.
- Adică la mama mea! - Stai!
Întreaga viaţă învăţăm cum să-l folosim...
să vizualizam unde să ne ducă înainte să trecem prin el...
îţi trebuie o concentrare extraordinară.
Dacă ai trece prin el fără un antrenament adecvat...
ai putea ajunge în neant, pierdută în propria minte pe veşnicie.
Hai, să-ţi arăt.
Haide.
Nu trage cu ochiul.
Tare, nu?
Acum, noi doi...
trebuie să sărbătorim o zi de naştere.
De unde ştii?
M-am interesat, când te căutam.
Nu mai vine nimeni aici, avem tot locul doar pentru noi.
Îţi tăie răsuflarea.
Îmi pare rău că nu e tort.
Nu mă aşteptam la nimic. Aşa că este minunat.
Toată lumea ar trebui să primească ceva de ziua lor.
- Tu ce ai primit? - Arme, în mare parte.
- Sigur nu te surprinde. - În momentul ăsta chiar nimic n-o face.
Când aveam nouă ani...
tatăl meu mi-a dat un şoim.
Mi-a spus să-l dresez.
Trebuia să-i acopăr ochii, dar n-am putut să fac aşa ceva.
În schimb îl atingeam şi îi mângâiam aripile până i-am câştigat încrederea.
L-am îmblânzit la perfecţiune.
L-am dus tatălui meu aşteptându-mă să fie mândru.
A spus: "Ţi-am spus să-l faci ascultător."
"În schimb l-ai învăţat să te iubească."
"Nu l-ai îmblânzit, l-ai distrus."
Mi-a luat pasărea şi i-a rupt gâtul.
Am plâns toată noaptea după care n-am mai vărsat nicio lacrima.
L-ai iertat vreodată?
A făcut-o să devin mai puternic.
Vine de la Wayland?
Miezul nopţii.
Fii atentă.
"Când sufletul tău Găseşte sufletul..."
"... Pe care-l aştepta."
"Când cineva păşeşte în inima ta,"
"Printr-o uşă deschisă,"
"Când mâna ta găseşte mâna..."
Când o fată spune că vrea o piatră mare, n-o spune la propriu.
Fiecare Vânător al Umbrelor ar trebui să aibă propria lumina de veghe.
Nu suntem singuri.
E pasărea lui Hodge.
Ar trebui să plecăm.
"Nu-i da drumul..."
"Când cineva îţi intră-n viaţa"
"E ca şi cum Ar fi făcut parte din ea dintotdeauna"
"Nu, nu sunt ochii altcuiva"
"Care mă pot vedea"
"Braţele nimănui nu pot ridica"
"Să mă ridice atât de sus."
"Dragostea ta mă ridica deasupra orizontului..."
Da, chiar ar trebui să plecăm.
Îmi pare rău de sistemul de sprinkler.
Am uitat de el.
Mergi la somn?
Nu eşti obosit?
Niciodată n-am fost mai treaz.
- Simon, credeam că... - Dorm? Da, am dormit.
Noi doar...
Data viitoare ar fi o idee bună să spui că ai deja...
un bărbat în pat, să putem evita situaţiile jenante.
- L-ai invitat în pat? - Ştiu, e aiurea, nu?
- N-am fi încăput. - Nu l-am invitat în pat.
Doar ne sărutam.
Cât de frumos îndepărtezi dragostea noastră.
Jace!
- E târziu şi îmi pare rău că te-am trezit. - Şi mie îmi e.
Du-te după el. Cere-ţi scuze.
Spune-i cât de special este.
- Nu fii aşa! - Cum?
Ca şi cum nu-ţi pasă de nimic.
Poate c-ar fi trebuit să te gândeşti la asta înainte să mă săruţi.
Eu te-am sărutat?
Nu-ţi face griji. Nici pentru mine n-a fost prea special.
Îmi pare rău, Simon.
- Dar nu erai... - Te căutam.
- Unde mergi? - Acasă.
E clar că nu mai sunt binevenit.
Îmi pare rău, bine? Nu e ca şi cum am plănuit asta.
Lasă-mă să ghicesc: s-a întâmplat pur şi simplu.
- Ascultă, ştiu că nu-ţi place de el, dar... - De fapt, îl urăsc!
- De ce? - Credeam că poţi mai mult.
Ce vrea să însemne asta?
Eu ţi-am fost alături dintotdeauna, nu el!
Sunt îndrăgostit de tine.
Şi e clar că nu ai aceleaşi sentimente.
- E... - Nu.
Nu e nimic de spus.
Şi, Clary, doar te foloseşte ca ajungă la Cupă.
Simon...
Mama ta a fost singura care putea face asta.
Până acum n-am putut face aşa ceva.
Se pare că blocajul nu-ţi reprima doar amintirile...
dar şi abilităţile, de asemenea.
- Jace, eu... - Nu-mi spune.
Ai o urgenţă la desen şi ai nevoie de un model nud.
- N-am chef. - Ascultă.
Ştiu unde a ascuns mama Cupa.
Bună.
Clary, arăţi altfel.
Da, e ceva ce-am împrumutat.
Adică, drăguţă costumaţie. Arată bine.
Da, nu pot sta acum de vorbă. Scuze.
Clary.
Am venit după cărţile de Tarot.
- De ce? - Îmi trebuie.
Ştii, cele desenate de mama.
Trebuie doar să mă uit la ele repede şi ţi le dau înapoi.
Nu poţi intra cu armele aici.
Asta-i o casă paşnică.
Lasă-le acolo.
Cum vă simţiţi azi?
Bine.
Tinere, pianul nu e acordat.
Te rog nu.
Tinere...
Opreşte-te.
Piesa aia...
nu-i una din favoritele mele.
Opreşte-te!
Să aruncăm o privire!
Clary, ieşi afară!
Bună, doamnă Dorothea.
Aţi văzut-o pe Clary? Tocmai am primit un mesaj că e aici.
Nu.
Bine, atunci...
Simon!
Nu e ea!
Am eu grijă de el.
Simon!
Are Cupa!
Simon!
Îmi pare rău.
Jace!
Semnele nu funcţionează.
Simon, urmează-mă.
Taie astea.
- Nu, ai făcut destule. - Nu vorbi cu ea aşa.
- Nu-i vina ei. - Ai dreptate. E vina ta.
- Isabelle! - Alec ţi-a tot spus...
că vei fi rănit. Că ne vei rănii pe toţi.
Acum el e cel care moare.
Trebuia să luăm Cupa Morţii.
Dar sunt şi alte căi decât să-ţi omori prietenul cel mai bun.
Mai bine adu-l pe Hodge.
N-am vrut niciodată ca Alec să păţească ceva. Îmi pare rău.
Am fost de acord să facem asta împreună, ca o echipă.
De când a apărut Clary n-am mai fost o echipă.
Hodge!
Alec e tot mai rău.
Ştiu.
Deja am trimis după cineva.
Ai luat Cupa?
Şi acum?
Hodge.
Habar nu ai cum e să trăieşti sub blestemul Clanului...
să nu poţi face un pas afară.
Să-ţi fie frică să deschizi măcar un geam.
Încearcă să nu mă judeci prea aspru, Clary.
Hodge, ce ai făcut?
Întotdeauna am ştiu că-mi vei aduce Cupa.
Era vorba doar de timp.
Unde e?
E bine.
Ai obţinut ce ai vrut, acum dă-i drumul.
Trebuie să mă asigur că mi-ai dat-o pe cea adevărată.
Toată lumea vrea Cupa pentru motive greşite.
Şi tu nu?
Cu această Cupă pot purifica specia noastră...
să o salvez.
Poate că nu ştii prea multe despre istoria omenirii...
dar îţi pot spune că atunci când oamenii vorbesc de salvarea unei specii...
niciodată nu iese bine.
Din cauza asta şi-a trăit viaţa ascunzând-o de tine.
Ea nu ascundea Cupa.
Te ascundea pe tine.
- Bea. - N-am de gând să beau aia.
De ce ţi-e frică?
Bei aşa ceva încă dinainte să te naşti.
I-am dat mamei tale cât erai în pântecul ei.
Haide, Clary, trebuie să-ţi fi dat seama până acum.
Talentele pe care mama ta a încercat să le suprime.
De unde crezi că sunt?
Eşti fiica mea.
Sângele meu curge prin venele tale.
Acum... bea.
Bea!
Scoate-o afară!
Nu!
Cineva tocmai a trecut prin portal.
Merg să verific.
Scuze, m-am lăsat dus de val.
- Luke, eşti... - Clary, ascultă-mă.
- Ascultă, nu-ţi fie teamă. - Nu mă atinge!
Nu-i nevoie de aşa ceva.
Chestia aia se va întoarce. Nu suntem în siguranţă aici.
Am trecut prin portal să scap de Valentine.
Am crezut că ajung la mama.
În loc, am ajuns în ultimul loc unde mi-aş dori să fiu.
Ascultă...
Portalul te-a adus aici pentru că probabil te-ai gândit la mine.
Înăuntrul tău ştii că poţi avea încredere în mine.
Ai spus că nu-ţi pasă ce se întâmplă cu noi.
Vrei Cupa la fel ca toţi ceilalţi.
Am spus asta să te protejez. Ce puteam să fac?
Te-am vegheat tot timpul ăsta.
Tu ai fost la hotel.
Apropo, bună aruncare.
Cum rămâne cu mine?
- Ce-i cu tine? - Am avut o înţelegere.
Încă nu am Cupa, nu?
M-am ţinut de promisiune.
- Nu, n-ai făcut-o. - Ţi-am dat Cupa.
Tu i-ai dat-o lui Clary. Nu-i vina mea. Ridică blestemul.
Ascultă, totul e în capul tău.
Nu.
- E o vrajă. - Serios? O vrajă?
E doar o scuză pentru adevărata problemă...
acolo înăuntru.
Chiar crezi că pot face ceva?
Ţi-am dat Cupa, ia-mi temerile.
Fără Cupă sunt la fel de închis ca tine.
Doar ca temerea mea este adevărată.
Toţi cei din subteran, fiecare membru al Clanului...
fiecare Vânător al Umbrelor...
de ambele părţi ale portalului în momentul ăsta mă caută pe mine.
Voi avea nevoie de tot ajutorul pe care-l pot obţine.
Nu trebuie să faci asta, Valentine.
Niciun demon n-a călcat în Institut.
Poate e vremea s-o facă.
Am aşteptat toţi anii ăştia să fac asta.
Clary nu mi-a dat de ales.
Se va întoarce.
Serios?
Şi ce te face să crezi asta?
E cineva aici pe care-l vrea la fel de mult ca pe mama ei.
Dacă-i minţi şi le spui că amândoi sunt copiii tăi...
le vei răni inimile.
Ce pot spune?
Cei răniţi sunt cei mai buni adepţi.
Uită-te la tine. Iubirea înseamnă distrugere.
Unde naiba e Hodge? Nu avem prea mult timp.
Asta arată normal pentru tine?
Nu.
Uite.
Magnus?
Voi avea nevoie de aşa ceva. Mult.
Ia asta.
Încuie locul ăsta.
Nu face aia!
Valentine.
Jonathan.
De unde-mi ştii numele?
Nimeni nu-mi spune aşa.
E adevărat? Valentine e tatăl meu?
Ştii, a fost un om de treabă...
până la conflictul cu Clanul.
Iar când mama ta a fugit cu Cupa...
i-a fost atât de frică de răzbunarea Clanului...
încât le-a ars casa.
A vrut ca lumea să creadă că a murit.
În cenuşă am găsit rămăşiţele unui bărbat şi a unui copil.
Stai puţin, a fost şi un copil?
Valentine a fost furios...
a vrut să creadă că s-a sinucis împreună cu fiul lor...
fratele tău.
Am un frate?
Jonathan Christopher Morgenstern.
Minţi. Numele meu e Jace Wayland.
Fac parte din familia Wayland.
Crezi că Clary e singura cu blocaj asupra minţii?
Lasă-mă să-ţi arăt adevărul.
Nu l-ai îmblânzit, l-ai distrus.
Nu!
Nu eşti tatăl meu.
M-am întors să te ajut să înţelegi cine eşti cu adevărat.
Ştii că nu eşti fericit aici. Torturat de reguli.
Locul tău e lângă mine.
Eşti un Morgenstern şi eşti fiul meu.
Numele meu e Jace Wayland.
Sunt un Wayland.
Îmi pare rău să-ţi spun asta, dar e vremea să auzi adevărul.
Nu.
E vorba doar de percepţie.
Vezi? Morgenstern.
- Ia asta. - Bine.
Isabelle...
Clary? Am găsit-o pe mama ta.
Au găsit-o. E la Institut.
Alaric.
Sunt Luke, vezi?
Da, văd.
Băieţi, trebuie să mergem. Luke are nevoie de noi.
- Unde mergem? - La Institut.
Înseamnă să încălcăm înţelegerea.
Nu şi dacă rămânem în formă umană.
- Să mergem, băieţi! - Haide!
Haide, mişcaţi-vă!
Suntem gata. Am primit cu toţii informaţiile.
El e Alaric. E de-al nostru.
Haide, poţi scoate capul pe geam dacă ai nevoie.
Sunt un vârcolac, nu un Golden Retriever.
Simon!
- Aşteaptă aici, mă întorc. - Ce? Nu.
Isabelle nu pot doar... Nu. Isabelle.
Haide Isabelle, unde eşti?
Bine, mişcaţi-vă!
Haide, mişcaţi-vă!
În regulă.
Vârcolacii au venit să ne salveze.
Nu credeam vreodată să spun aşa ceva.
În sfârşit! Isabelle.
Deschide uşa.
Se pare că are efect. Va supravieţui.
Ai grijă.
Sunteţi invadaţi.
Invocarea demonilor nenorociţi...
Fugi!
- Unde mergem? - Mai e o ieşire!
Aşteptă.
Isabelle!
- Era să te omor. - Da.
- Eşti bine? - Da.
Locul ăsta mişună cu demoni.
E imposibil. Institutul este pământ sfânt.
Se pare că nu le-a spus nimeni asta.
Probabil cineva din interior i-a lăsat să intre.
E o misiune de salvare. Nu suntem echipaţi să ne luptăm cu demonii.
Împrăştiaţi-vă! Pe acolo.
Înapoi! Haide!
Am avea nevoie de ajutor, Alaric!
Haide. Trebuie să mai existe o cale, nu?
Nu, nu este, Simon!
Nu-i mai putem ţine.
Faceţi loc.
Faceţi loc!
Clary, ce semn e ăla?
- Nu ştiu, doar... - Nu l-am mai văzut.
- Serios? - Nu e în carte.
Dispare.
Intră pe undeva. Îi voi opri.
Haide.
Mergeţi, vă prindem din urmă.
Nu!
Vin dinspre Cupolă. Haide.
Jocelyn, te-am iubit întotdeauna.
Am venit să te iau acasă.
Nu merge nicăieri.
Cum ai ajuns aici?
Eşti mai puternică decât am anticipat.
Las-o în pace.
Ce naiba?
Ascultă doar ce are de spus.
Nu-i ceea ce crezi.
În sfârşit...
amândoi copiii mei.
Fiica şi fiul meu.
Îmi pare atât de rău, Clary.
N-am ştiut.
Valentine minte.
Eşti băiatul lui Michael Wayland. Luke a spus că fratele meu e mort.
A murit într-un foc şi i-au găsit rămăşiţele în cenuşă.
L-am luat pe Jonathan cu mine când am fugit.
Oasele erau ale unui copil ucis de lupi.
Mi-aş dori să nu fie adevărat.
Nu vrea să te creadă...
pentru că e îndrăgostită de tine, Jonathan.
Credeam că numele tău e Jace.
Jace e o poreclă.
Jonathan Christopher...
J.C.
Jace.
Maneta e acolo.
Tu mergi să închizi cupola iar eu le ţin departe.
Scoate Cupa, Clary.
Scoate-mi Cupa! Vreau Cupa aia!
Ai spus că n-o răneşti!
Ajunge.
Acum!
- E blocată! - Închide-o!
Nu pot!
Cred că lipseşte o piesă.
Clary!
Chiar am nevoie de asta!
Mamă?
- Găseşte-i pe ceilalţi. - Bine.
În regulă. Vrei să mergi sus sau jos?
Nu mă dau în vânt după subsol.
Nu le mai pot ţine departe mult timp.
Simon, grăbeşte-te!
Clary.
Bună, Dl. Carroway.
Se pare că aveţi o zi cam grea.
Cred că ce e de făcut omeneşte în situaţia asta...
ar fi să te dobor.
Dar ai vrut să mă vezi cum mă schimb.
Vreau.
Ridică-te!
Cât de departe vrei să mergem cu asta?
Până la sfârşit.
Simon!
Isabelle!
Lasă-te pe mine.
Ieşiţi!
Plecaţi de aici!
Haide.
Mergeţi!
Cineva mi-a spus că-ţi place să cânţi.
Johann ar fi foarte mândru.
Acum vei muri de sabia lui Raziel.
Opreşte-te!
Sau îi dau drumul!
Nu vrei să faci aia.
Nu i-o da, Clary.
Ascultă-mă.
Ca tatăl tău, te implor.
Dac-ai fi tatăl meu m-ai cunoaşte destul de bine...
să ştii unde-mi imaginez Cupa.
Unde o trimit cele mai adânci gânduri ale mele.
Nu ştii nimic despre mine.
Nu eşti tatăl meu. Şi nici nu vei fi.
Îţi promit că nu mă vei mai vedea niciodată.
Mulţumesc, Clary.
Fără Cupă, suntem pierduţi.
Nu noi...
Tu.
Clary, nu!
- Nu-mi da drumul! - Niciodată!
Ia!
Eşti bine?
Nu ştiu.
Înţeleg de ce ai făcut ce ai făcut.
Şi te iert.
Vreau să ştii că...
secretul tău e în siguranţă cu mine.
Bună.
Cum se simte?
E stabilă.
Doctorii nu ştiu ce a luat, aşa că trebuie să aşteptăm.
Îmi pare rău.
Cred că sunt un romantic incurabil.
Am sperat că atunci când în sfârşit spun "Te iubesc" cuiva...
ea ar spune acelaşi lucru.
- Şi acea cineva o va face. - Da, ştiu.
Eşti obosită, du-te să dormi. Avem noi grijă de ea.
- Bine. - Da? Haide.
"Sub ecouri"
"Îngropat în umbre"
"Să-ţi văd fantoma"
"Dar trebuie să ştii"
"Voi fi aici aşteptând"
"Sperând, rugându-mă că..."
"Lumina te va ghida acasă"
"Când te simţi pierdut"
"Îmi voi lăsa dragostea..."
Îmi place cum ai aranjat.
Am câteva trucuri în mânecă.
Clary, ne este teamă că nu te vei întoarce.
Mi-e foarte greu să fiu în preajma voastră.
Şi pentru mine.
Dar e mai important decât noi doi.
Ai un dar nemaipomenit şi avem nevoie de tine.
Eu am nevoie de tine.
Nu ştiu.
Ţii minte când am spus că niciodată n-am văzut un înger?
Am minţit.
Încă eşti cea mai curajoasă fiinţă omenească pe care am întâlnit-o vreodată.
Nu sunt om normal.
Aşteaptă, Jace!
"Sunt aici aşteptând..."
Ţi-a luat ceva timp.
Ai spus că ai nevoie de mine.
"Când simţi..."
- Ar trebui să ai grijă de aia. - Da.
E în regulă dacă...?
- Te ţin...? - Da...
Clary, nu cred.
Nu pare adevărat. Nu în inima mea.
Doar că nu mai ştiu cum să privesc lumea.
Nu mai văd străzi, semafoare şi maşini. Văd demoni şi îngeri.
- Totul e diferit. - Lumea e aceeaşi.
Tu eşti cea diferită.
- Ţii minte ce a spus Hodge? - Ce?
Toate poveştile sunt adevărate.
"Când vine întunericul..."
Subtitrare downloadata de pe www.RegieLive.ro Portalul Studentesc Nr. 1 in Romania
Vă rugăm să evaluaţi această subtitrare la adresa www.osdb.link/65g3e Ajuta alţi utilizatori să aleagă cele mai bune subtitrari